Og i mer enn 2 år søkte Antonius etter Cæsars mordere.
Til slutt, ved Filippi, kunne han sette sine egne legioner-
og Octavians, som var Cæsars arving, mot dem.
Cassius var den første som døde. For egen hånd.
Så Brutus, og de andre.
Hill Antonius!
Hill Antonius' legioner.
Jeg husker Filippi. Han vant.
- Herre, denne veien. - Men teltet mitt er denne veien.
Senere, jeg ser ham senere. Octavian deprimerer meg.
Du lovte det.
Kampen er over, og vi har seiret. De burde snart bli bedre.
Min plass var hos deg. Du skulle ikke ha hindret meg.
- Cæsar var for syk. - Cæsar? Ja, det var sant.
Jeg har arvet navnet, og gjort det til mitt.
Hvorfor ikke? Ingen blander deg sammen med den andre.
Troppene dine kjempet tappert under min kommando.
- Agrippa har holdt meg informert. - Hva gjorde du der?
Slaget sto på land. Ikke mellom plankebiter på vann.
Tok du med Agrippa i tilfelle det skulle regne?
Jeg gjør gjerne opp med deg på land. Bare du og jeg.
Stille. Det er ting vi må diskutere.
Har du noe imot at Agrippa blir?
Jeg har alltid noe imot Agrippa.
Mens du har ligget syk her, må du ha rukket å tenke gjennom problemet.
Vi fortsetter med triumviratet.
- Du, og jeg, og Lepidus. - Da sier vi det.
Lepidus får Afrika og øyene. Du Spania og Gallia.
Rom og Italia styres av alle tre.
- Hva får du? - Resten.
Om Lepidus er i Afrika og du i Østen-
må jeg ta hånd om Rom og Italia.
Pengene fra Spania og Gallia holder ikke. Det er opptøyer i Rom.
Avtale?
Avtale.
- Ville Cæsar ha samtykket? - Absolutt.
Kanskje ikke sløret til Isis.
Etter tre år er han bare et bilde på en gullmynt i Rom.
Mynten jeg hadde med meg? Octavian preget dem-
- til minne om Cæsars guddommelighet.
Det var for å arve Cæsars gudetittel sammen med alt det andre.
En død gud kan ikke endre sitt testamente.
Antonius la fram Cæsarions krav. Den delen av løftet holdt han.
- Og han skal holde resten. - Nesten tre år etter Cæsars død?
- Mer enn et år etter Filippi? - Antonius kommer.
- Han trenger Egypt. - Du er Egypt.
Det er det jeg mener. Antonius behøver meg.
Jeg får vondt i hodet når du prater om penger. Prat om noe annet.
Ja visst. Nyheter fra Rom.
Octavian har landsforvist Lepidus.
Jeg skulle ønske... at jeg ikke hadde drukket så mye i dag.
Helt enig.
- Gjør jeg deg urolig, Rufio? - Ja, det gjør du.
Cæsar var sikkert aldri full. Alltid samlet...
Krigen mot Partia blir ikke lett.
- Hvor mange legioner har vi? - Vanskelig å si.
Det er så mange som har desertert.
De har ikke fått lønn på flere måneder.
I Grekenland levde jeg med mennene, spiste med dem-
jeg var en av dem.
Nå føles det fjernt, bare som et minne.
Vi må skaffe gull til dem-
hvete, forsyninger, skip, rustninger.
Hvor skal vi finne det?
- Kanskje i øst. - Syria?
- Lenger sør. - Etiopia?
- Nord for Etiopia. - Ikke nevn henne!
Jeg kryper ikke til henne som en tigger!
- Kanskje hun ikke vet... - Hun vet alt! Er dette takken?
Hun får komme til meg! Om jeg var Cæsar...
Hun er dronning av Egypt.
Om man kler henne naken, synes ikke det.
Det er vanskelig å se. En naken generals rang også.
Og generaler uten soldater er nakne.
Nå vel, jeg møter henne på halvveien.
Du får beordre henne til å komme til meg.
- Beordre? - Kall henne inn!
Be, tru, lirk... Velg selv!
Knegg som en hingst om du vil. Men se til at hun kommer hit!
Jeg forstår ditt synspunkt, Rufio. Du forstår sikkert også mitt.
Jeg har ikke tenkt å bli en av alle dronningene-
- som sitrer lykkelig over å bli innkalt til Antonius.
- Jeg sa ikke "innkalt". - Du sa "invitert".
Han mener "innkalle". Jeg er Egypts dronning.
Jeg velger å bli på egyptisk jord.
Tarsus er ikke verdens ende.
Jeg tar ikke ett skritt bort fra Egypt.
Jeg går med på å treffe Antonius-
men bare på egyptisk jord.
Det må finnes en måte, et tidspunkt og et sted som passer begge.
Må det, Rufio?
Kleopatra...
Kleopatra!
Det er henne. Det må det være.
Hun sa at det måtte skje på egyptisk jord.
Kvinner gir seg alltid til slutt.
Hils henne velkommen fra meg.
Inviter henne til en bankett til ære for henne.
Skynd deg, Rufio, det er mye som må ordnes.
Send bud etter kokkene.
Tilgi meg, edle Rufio, men det er De som ikke forstår.
Dronning Kleopatra befinner seg på egyptisk jord og forblir der.
Lærde Sisogenes...
Vi er i Tarsus, ikke i Alexandria.
De er i Tarsus. Jeg er i Egypt.
I kveld og i morgen kveld, om Antonius vil treffe dronningen-
så får han komme til Egypt.
Jeg skal forsøke å overtale Antonius.
- Så raskt du kom, Markus Antonius. - Noe annet ville være utilgivelig.
- Jeg ville møte deg da du kom. - Det hadde vært utilgivelig av meg.
Ha overbærenhet. Tilgi deg selv fra tid til annen.
Nesten tre år... og du er blitt enda vakrere?
Tre år? Så lenge? Tiden har gått så fort.
Halsbåndet ser ut til å bestå av gullmynter.
Mynter med avtrykk av Cæsar.
- Liker du det? - Absolutt.
Og rustningen din er meget kledelig. Er den gresk?
Greske ting behager meg.
Jeg er nesten helt gresk selv, så jeg er smigret.
Et uvanlig halsbånd...
Mynter med avtrykk av Cæsar. Hvor fikk du tak i dem?
Jeg fikk dem lagd. Jeg bærer det bestandig.
Et eventyrlig festmåltid.
På et skip får man leve enkelt.
Et eventyrlig skip med en dronning. Den eventyrlige Kleopatra.
Markus Antonius er heller ikke et ukjent navn.
- Siden vi møttes for et år siden - Nesten tre.
Nå er du blitt hersker over en tredjedel av Rom.
Tillater du deg ikke å glemme ham?
Underlig ordvalg... "Tillater meg ikke"?
Må du bære ham rundt halsen?
Antonius, de siste tre årene må du ha opplevd litt av hvert.
Det må ha vært rolige år for deg, å styre Egypt alene.
Dagene har vært travle, men ikke fylt. Det er en forskjell.
Det er ikke nok timer på dagene.
Om nettene er de for mange, så jeg fyller dem med minner.
- Av Cæsar? - Og en drøm... som nesten ble sann.
Husker du?
Jeg husker hva jeg sa den kvelden i Rom.
Du sa så mye den kvelden til så mange.
- Send bort alle sammen. - Jeg har ordnet underholdning.
En gresk dans for å ønske guden Bacchus velkommen.
Om jeg går, så må alle gå.
Så kommer jeg tilbake, og vi kan snakke i enerom, du og jeg.
- Når kommer du tilbake? - Om en time. Høyst to.
- Hvor lenge blir du? - Til vi ikke har mer å si.
Er du en god svømmer? Vi seiler ved soloppgang.
- Jeg forstår ikke. - Hjem til Alexandria. Til Egypt.
Kom du helt hit for én kveld? For å gjøre meg til latter?
Ville det føles bedre om du tilbrakte natten sammen med meg?
Jeg har sagt det før. Jeg klarer aldri å få sagt det jeg vil til deg.
- Jeg har så mye usagt inni meg. - Da kan jeg ikke vite det.
- Du har også mye usagt. - Slik er det vel med alle.
Bli en stund. Jeg har kjent deg så lenge, men så lite.
- Gi meg tid. - Det kan jeg ikke.
Ikke Egypt og Rom til sammen. Ikke engang gudene kan gi deg tid.
Bruk den tiden du har, Antonius.
Sløs den ikke bort ved å spille gud i Tarsus-
mens Octavian i Rom blir en gud.
Jeg antar at dansen er slutt?
Sett deg opp. Jeg vil se om du sover med minnene dine.
Med så mye usagt må det føles deilig å ødelegge ting...
Jeg skal si deg noe nå!
- En annen gang. - Nå!
Cæsar...
Erobre, erobre...
Tvinge verden i kne.
Men du er ingen Cæsar.
Uansett hvor tapper, vis og sterk du er, blir du aldri noen Cæsar.
Cæsar har gjort alt bedre. Hersket og elsket bedre.
Det går ikke an å unnslippe ham.
Cæsars skygge faller over hele universet i all evighet.
"Kom til Alexandria når du vil", sa du i Rom.
"Nå, i kveld", sa jeg.
For å bøye meg for tronen Cæsar ga deg, snakke om en ny traktat.
Snakke om Cæsars sønn, og din og Cæsars drøm.
Aleksanders verden som skulle styres av deg og Cæsar.
Hvor finnes Markus Antonius?
Den store, guddommelige Antonius!
Her.
Han er her.
Ett skritt bak Cæsar-
- ved Cæsars høyre hånd. I skyggen av Cæsar.
Hvor mange har elsket deg siden ham?
En? Ti? Ingen?
Kysset de deg med Cæsars lepper? Ropte du ut navnet hans i mørket?
Og etterpå, har du bedt hans minne om tilgivelse?
Kommer du hit full av vin og selvmedlidenhet-
for å beseire Cæsar?
Du har fylt livet mitt så lenge nå...
... som en sterk lyd jeg hele tiden hører i hjertet mitt.
Jeg vil bli fri fra deg, slutte å attrå deg.
Slutte å vare redd.
Likevel ville ikke Cæsar tillate det.
Men jeg blir aldri fri fra deg.
Helt siden jeg så deg ankomme Rom på det steinvidunderet...
... og strålte i solen som et lite gulleketøy...
... har jeg misunt Cæsar. Jeg ble helt kvalm.
Ikke for hans erobringer, triumfer, titler eller popularitet.
Jeg misunte ham deg.
Da vi møttes i Rom, husket jeg deg.
- Hvordan kunne jeg ha glemt deg? - Husket du meg?
For mange år siden var du en ung kavalerioffiser i Alexandria.
Under den der tjukke hærføreren... Hva var det han het?
Gabinius.
Jeg var tolv år og elsket deg.
- Tull. - Det er sant.
Elskere ønsker alltid å aldri ha elsket før.
Kanskje det...
- Det blir en lek. Hvem elsket først? - Jeg.
Om du la merke til meg på den tiden, var du antakelig livredd for meg.
Med god grunn. Alle vet at romere skjærerer småbarn i biter-
og mater hestene med dem.
Dette får bli vår begynnelse.
Fra og med i natt får du aldri misunne Cæsar-
eller noen andre igjen.
Når alt kommer til alt, er det ingenting nytt.
I mange år har Antonius levd på smulene-
fra Julius Cæsars bord.
Jeg mener de fortjener hverandre.
La ham bli i Egypt og kaste bort livet sitt-
- men ikke det romerske folkets eiendom.
Det romerske folket!
Hva bryr vel de seg om ære og eiendom?
Er deres Antonius tilfreds?
Da er de også det.
Feier deres Antonius deres rike under Kleopatras seng?
Hans beundrende romere sukker og forblir tilfredse.
La ham holde seg borte hvor lenge som helst uten tanke for dem...
Han vil uansett ha en spesiell plass i romernes hjerte.
Han er langt fra Rom, men ikke langt fra Cæsar, eller Cæsars sønn.
- Snakker du om meg, Germanicus? - Nei, Octavian, om Cæsar.
Jeg er Cæsar.
Bare så lenge Antonius holder seg langt fra Rom.
Antonius!
Ikke bli for lenge i Alexandria!
Germanicus...
Bli ikke for lenge i Rom.
- Vet Antonius dette? - Og mer til.
Jeg har skrevet regelmessig og sendt bud.
- Hva har han svart? - At han ikke lenger var interessert.
Han ville ikke vende tilbake til Rom. Han innså hva som sto på spill-
men han nektet å forlate Dem.
Prøv med geitemelk.
Mer geitemelk.
Ikke for mye. Sånn.
Melk fra ei ku, ei geit eller et esel?
Hva er best for å gjøre skjegget mykere?
Er det sant at Octavian bare barberer seg én gang i uka?
Han lar bare vinden blåse dunet fra haken.
- Du visste at Germanicus var her. - Ja.
Hva synes du om skjegg? I min ungdom hadde jeg rødt skjegg.
Hvorfor har du ikke truffet ham?
Når du drar av gårde... må du da bli lenge borte?
Jeg tar med noen sånne.
De hadde ikke sånne der, sist jeg var i... Rom.
Da de gravde ut mausoleet mitt, fant arbeiderne en gammel mur.
Noen hadde risset inn, for hundrevis av år siden:
"Du var ikke her i går kveld. og jeg fikk ikke sove.
Kommer du hit i kveld?"
Tror du at de noensinne traff hverandre igjen?
Alt jeg vil omfavne, se og ha-
finnes her hos deg.
Jeg må ikke få selvmedlidenhet.
Iblant er ikke dronninger bedre enn konger eller prinser.
Det er så urettferdig...
Det jeg føler, burde jeg ha følt for lenge siden, da jeg var ung.
Da jeg tenkte for meg selv, at det var slik kjærligheten føltes.
Men å vente så lenge og så plutselig oppleve det nå... så sent...
Det gjør så vondt. Kjærligheten gjennomborer hjertet.
- Pass deg for Octavian. - Han bare passe seg for meg.
Rom ønsker ingen borgerkrig.
Og du er ikke klar for det.
Verden er full av kjærlighet. Ingen kriger mer.
Du må få din del.
Titler og makt må fordeles nye.
Ditt herredømme i Østen må ikke bestrides.
- Antonius, hvordan skal jeg overleve? - Slik som jeg.
Ett åndedrag av gangen.
Hvert åndedrag fører oss nærmere hverandre.
Du tar så mye av meg med deg så langt bort.
Husk meg! De vil få deg til å glemme.
Glemme deg? Hvordan er det mulig?
Jeg kommer aldri til å være lenger borte fra deg...
... enn dette.
Først kommer han til Brindisium.
Agrippa og jeg skal ønske ham velkommen med en stor seremoni.
Antonius må få vite hvor kjær han er i romernes hjerter,
han er, og vil alltid være.
Han har vært borte lenge.
Kanskje vi kan overtale ham til å bli her enda lenger.
Om du blir med til Brindisium, Octavia, så kan du hjelpe oss.
Men det er bare et halvt år siden.
Agrippa og våre forfedre får unnskylde-
- men en ung enke må ikke slutte å leve.
Du har ikke gått ut siden din mann døde.
Tenk på helsa. Litt avveksling ville gjøre deg godt.
Agrippa og våre forfedre får unnskylde.
Jeg ser fram til avvekslingen.
Ingen kunne lyse klarere enn henne i sola.
Verken Antonius eller noen annen mann kunne motstå Octavia.
Kan jeg tilby et bedre løfte for min velvilje overfor ham?
Og hvordan kan Antonius bedre vise sin patriotisme enn gjennom å si ja.
Og Kleopatra?
Skal vi invitere henne til bryllupet?
Husker du da Julius Cæsar kom tilbake og hun var i Rom?
Det var som en gift i hans hjerte og sinn.
Fallesyken, ja. Men det var mer enn som så.
- Kleopatra. - Jeg husker det godt.
- Antonius er ingen Cæsar. - Det er jeg takknemlig for.
Om han gifter seg med Octavia, kan han da glemme Kleopatra?
- Lar hun ham glemme? - Antakelig ikke.
- Får jeg snakke? - Fortell, fort!
Nyheter fra Rom. Antonius og Octavian har inngått en pakt.
Antonius fikk ti legioner til og hele Østen.
- Egypt blir Roms forbundsfelle. - Det er gjort!
- Han har mer å fortelle. - Nei.
Han er redd. Var det noe mer?
Tilgi meg. Deres Majestet... men et giftermål har funnet sted.
For å befeste pakten... Mellom Octavia, Cæsars søster...
... og Antonius.
Noe mer?
Nå er de i Athen. Senere i år drar Octavia til Rom.
Antonius kommer til Alexandria for å forhandle med Egypt.
La meg være alene.
Nei.
Helt alene.
Antonius!
- Behager den deg, min make? - Hva?
- Ja, absolutt. - Den ble lagd her i Athen.
Ikke så praktiske som de romerske, selvfølgelig.
Grekerne har slik en svakhet for skjønnhet.
- Smaker ikke maten? - Jo visst. Jeg er ikke så sulten.
- Om du foretrekker noe annet... - Tro meg, jeg er fornøyd, Octavia!
Gudene vet at du behager meg...
... på alle tenkelige vis.
- Domitius? - Han kom aldri til palasset.
Han slapp ikke engang inn i byen.
Om dere vil unnskylde meg...
Du behøver ikke gå.
Når menn prater om statsanliggende, lurer jeg alltid på -
hvorfor vinen har surnet.
God natt, Rufio.
God natt, min make.
Domitius avvist ved byporten... Hvor mange er det nå?
Fem sendebud er avvist i år.
- Om du hadde reist... - Jeg ba om å få slippe. Du lovet.
- Vi må forhandle. Vi er uten hvete. - Jeg kan ikke forhandle med henne!
Hun tar ikke imot noen annen.
Hva om hun... avviser meg?
Umulig.
Har du noensinne forlatt henne?
Nei.
Jeg har ventet på en audiens i tre dager.
- I hvilket ærend? - Ut! Jeg vil snakke med dronningen.
- De står framfor Egypts trone. - Jeg vet hvor jeg er!
- Deres ærend? - Ikke noe jeg vil diskutere offentlig.
Jeg bevilger ikke private audienser til ukjente.
Jeg er Markus Antonius.
Jeg vet hvem du er. Hva er du for anledningen?
Roms sendebud og prokonsul for hele riket øst for Italia.
- Imponerende tittel... - Verdig en privat audiens?
Uten en allianse med Egypt-
- kan du ikke holde på områdene dine.
- Stemmer ikke det? - Det er mulig.
Da får du komme ydmykt og bedende til meg.
- Om det er det du vil. - Ja.
Innta derfor en supplikants stilling framfor tronen.
Fall på kne.
- Hva da... ? - Ned på kne.
- Ber du Roms prokonsul om å... - Jeg ba Julius Cæsar om det.
Av deg krever jeg det.
Du kan få traktaten du ber om på følgende vilkår:
I egenskap av Roms prokonsul-
- overlater du følgende områder til Egypt:
Judea, Jordan, Armenia, Fønikia, Sinai, Arabia-
og øyene Kypros og Kreta.
Du begjærer en tredjedel av riket!
Se det på denne måten:
Jeg gir deg to tredjedeler.
Meget sjenerøst... Jeg kan ikke akseptere.
Jeg vil anbefale å tenke på saken.
Kanskje du kan spørre din overordnede i Rom om råd?
- Min overordnede? - Octavian.
Octavian Cæsar.
Jeg har ikke sagt at du kan gå.
Nå kan du gå.
Ut med dere. Hennes Majestet og jeg må snakke sammen i enerom.
Ut! Før jeg kutter dere opp og gir dere til hestene!
Det er slik romere skremmer småjenter.
De liker å skremme småjenter. Vent utenfor.
Jeg giftet meg med Octavia framfor hele Rom som garanti for fred.
Kysset du henne, eller ga du henne et håndtrykk på bryllupsnatten?
Rom gledet seg over bryllupet. Hvordan kunne jeg nekte?
Du kunne ha sagt nei, som til alle mine krav.
De er urimelige! Sånt forlanger man av en hjelpeløs fiende!
Du er ikke hjelpeløs... ennå.
Jeg kan ikke gi deg områdene. Det ville være å svikte Rom.
Hvorfor tror du jeg ba om dem?
Det er nettopp det Octavian håper på! Det er uklokt!
Er det klokt å gi Rom, Italia, hele verden til Octavian?
Å krype for ham i alles åsyn?
Å ekte og ligge med søsteren hans-
- som bot for at du ble lenge hos din egyptiske skjøge?
Er du sint fordi jeg inngikk en pakt med Octavian-
- eller for at jeg giftet meg med søsteren hans?
Begge deler. Pokker ta deg for at du ikke kan forstå det!
- Jeg ville aldri be deg om råd! - Og derfor er du nå Octavians slave!
Og hvilket utsøkt varp.
Så lavmælt og dydig...
Jeg hører at hun sover fullt påkledd.
Jeg er tilbake, det er hovedsaken.
Hvor lang tid tar det før du skynder deg tilbake til din herre?
Eller til henne?
Jeg har bare én herre.
- Min kjærlighet til deg. - Nei.
La aldri kjærligheten herske over deg.
Om man gir seg hen til kjærligheten-
- så glemmer man hva og hvem man er, og hva man vil.
Er det du vil verdt så mye mer?
Jeg underkaster meg ikke kjærligheten. Ikke Octavian heller.
- Du trenger ikke frykte ham. - Så selvsikker du er.
Har Octavian en herre?
Ambisjonene sine. Å herske over Rom.
Over Rom, til å begynne med. Og hva hindrer ham?
- Du og jeg. - Og min sønn!
Han har rett til Cæsars navn og rykte.
Octavian har stjålet dem.
Nå ødelegger han i sin søsters navn Roms kjærlighet til deg.
Gjennom deres giftermål har han gjort meg til din hore!
Skal jeg ikke frykte Octavian?
Nå er det han som ikke har noe å frykte.
Jeg kan innta en by-
- og oppdage en hærs svake punkter og angripe dem.
Men tving meg ikke til å snakke om ditt og datt-
- med små betoninger og gester... Da er jeg snart beseiret.
Jeg ville gjøre mitt beste.
Men det kunne vel ikke ha blitt verre.
Det er ikke for sent.
Kan ingen spørre hva jeg vil?
Leve med deg i fred og kjærlighet.
Hvilke vilkår stiller du for kapitulasjon?
Først skal du som Cæsar gifte deg med meg på egyptisk vis.
Det er ikke noe vilkår, men en belønning.
Bruk din makt og utnevn Cæsarion til Egypts konge-
så hersker vi sammen i hans navn.
Innvilget med glede.
Overfør til Egypt alle områdene jeg forlangte.
Du må gjøre det, om så bare for å hevde din makt.
Ellers kommer vi til å miste alt.
Skjønner du ikke det?
Jeg ser ikke annet enn deg.
Jeg tilgir ikke Antonius. Gifte seg ifølge barbariske skikker...
Det betyr ingenting i Rom. Cæsar...
Ja. Antonius kryper bak minnet av ham.
Men fortell oss, Germanicus, kastet Cæsar en tredjedel av riket-
- i Kleopatras utvilsomt velfortjente fang?
De aktuelle landene ble undertvunget av Julius Cæsar.
Retten til å regjere over dem tilfaller hans sønn.
I den store Cæsars navn-
- gir jeg kong Ptolemaios Cæsarion den retten.
Roms storhet ligger ikke i hva hun tar-
men i hva hun gir.
"Roms storhet ligger i hva hun gir, " sier han.
Så gir han rolig bort noe som ikke er hans.
Og Kleopatra tar, og kommer til å ta mer.
Og krig er i vente.
Hun og jeg vet at krig er i vente.
Men jeg skal ikke tale for krig-
- og jeg taler heller ikke mot Antonius.
Man må tvinge meg til å starte krig.
Roms folk skal tvinge fram krigen.
De skal storme senatet og tigge om det.
Om vi handler fort, vet romerne ingenting før vi er i Grekenland.
La troppene gå om bord på skipene umiddelbart.
- Om hæren skal til Grekenland... - Det er besluttet.
Mannskapet mitt tåler ikke sjøen så godt.
De slåss og marsjerer til lands.
De gjør som de blir fortalt, akkurat som mine.
Mitt mannskap lystrer bare meg! De er ikke...
De er fortsatt romere.
Men ettersom jeg gjør som jeg blir bedt om...
Antonius har naturligvis siste ord-
- og han gjør sikkert som vi er blitt enige om. Det var alt.
Det er uklokt å være uenige under påsyn av offiserene.
Dine offiserer.
Hva har du besluttet at jeg skal beslutte?
Hvorfor ikke sende hæren til Grekenland?
Jeg vil ikke starte krig.
100000 mann under Markus Antonius?
- Octavian tar ikke opp kampen. - Han må det så fort de går i land.
Rom erklærer ikke krig mot deg.
- Jeg kan ikke si meg enig. - Jeg har ikke bedt om din mening.
Nei, ikke siden jeg betvilte nødvendigheten av å bygge 300 skip.
Måten å forhindre krig på, er å være klar til det.
Har man noensinne bygd 300 krigsskip uten at det er blitt krig?
Vi får det som vi vil uten krig.
Hør på meg, Deres Majestet.
Jeg tror at vi er ytterst nær en krig.
Vi blir ledet og manøvrert uten å bestemme det.
Delegasjonen fra Octavia, utvalgt fra Roms mest aktede menn...
Hvorfor? De kan ikke vende tilbake til sitt folk med annet enn Antonius'...
...unnskyld meg, fornærmende og unødvendige skilsmisse fra henne-
og hans avvisning av dem.
Det skjedde på min befaling. Ansvaret er mitt.
Det var jeg som gjorde det.
- Hva foreslår du? - La meg dra til Rom.
Jeg skal overbevise Octavian og Roms folk om at vi vil ha fred.
Dra til Rom.
Sisogenes!
Vær forsiktig.
Du holder av den gamle mannen. Din omtanke og uro er tydelig.
Det er en slags kjærlighet du viser.
La dem forhandle så mye de vil.
Vi blir bare sterkere med tiden.
Veggene tror vel ikke sine egne ører når de hører en slik taushet.
Fra høyre...
... fra venstre.
Ropene fra folket i Rom kan høres-
men Roms senat har intet svar.
Skal vi da bare sitte her...
... og lytte til dem?
Ingen her ville nøle med å erklære krig mot Kleopatra.
Men hvordan gjør vi det uten å erklære krig mot Markus Antonius-
som elskes av Rom og elsker Rom.
"Som elskes av Rom og elsker Rom. "
Her har jeg den siste vilje og testament-
til Antonius som elsket Rom så sterkt.
Les selv hvor inderlig Antonius elsker dere og Rom-
- her i hans testamente under hans segl.
Det ble ført hit fra Egypt til vårt hellige tempel etter Antonius' ønske-
- av Sisogenes. Et usedvanlig oppdrag for en usedvanlig mann.
Så vis, så nær Kleopatra, så betrodd av henne.
Les i slutten av Antonius' testamente.
Innprent i ditt minne din elskede Antonius' siste vilje.
Den vitner om hans kjærlighet til Rom.
Når han er død, står det.
Når Markus Antonius er død-
er det hans ønske å begraves-
i hans elskede Alexandria!
I Egypt, blant egyptere.
Ved siden av sin egyptiske hore.
Er det sant som jeg sier?
Sier jeg sannheten?
Krig!
Jeg holder framfor dere krigens gylne spyd-
plassert i min hånd av Roms senats enstemmige beslutning.
Nå er det dere, folket i Rom, som må vise vei.
Hvor er fienden?
Vis meg veien til Egypt!
Nei!
Der! Der er Egypt.
Igjen kjempet romere mot romere
Akkurat som Antonius forutsa,
møttes de av Octavians styrker der de nådde land-
-ved Actium i Grekenland.
Vi angriper ved soloppgang.
Planen kan fungere på land-
men er mindre klok til sjøs.
Fienden har færre soldater til lands og færre skip til sjøs.
La ham tvile.
Jeg kan velge å tilintetgjøre ham våt eller tørr. Jeg har valgt våt.
Euphranor, innfinn deg på Kleopatras skip i havnen.
Der kan du forklare for henne hvorfor min djerve, enkle plan mislyktes.
Du fratas befalet.
Å satse alt, deg selv, skipene, oss alle, til sjøs. Når bestemte du det?
Tilgi meg. Rufio...
Canidius og jeg har trent 200000 mann fra 20 land.
20000 mann infanteri og kavaleri drives om bord på skip!
I morgen er de sjøsyke og redde! Hvorfor?
Fordi jeg har besluttet det!
En ære å kjempe ved Antonius' side. Når og hvor som helst.
Du taler som en romer, Ramos.
Du skal få kjempe ved min side i Rufios sted.
Rufio blir værende på skipet til Hennes Majestet.
- som du befaler. - Canidius blir hos landtroppene.
Juble over vår seier fra en fjelltopp, om du vil.
- Som du befaler. - Nettopp, som jeg befaler.
Dere kan gå.
Antonius!
- Hva er det med deg? - Med meg?
Du...
- Har vi Octavians tegn? - En gyllen ørn.
Innen kvelden har vi plukket fjærene av den.
La Octavian få vite at vi kommer. La fienden høre Antonius' legioner!
Han er på vei. Signaliser til Cæsars skip.
Følg mine ordre til punkt og prikke.
Vi får be til gudene om at Antonius ikke har endret planen sin.
Der kommer han, som hundre ganger før, til lands. Rett mot frontlinjen.
Om det bare var til lands, så kunne vi beskytte flankene.
Men det kan vi ikke.
Signaliser alt til admiral Euphranor på Kleopatras skip.
- Men Euphranor har befalet... - Over en leketøys-flåte.
Slik at Egypts dronning kan følge krigen-
- som utkjempes av Antonius og 20000 romere.
Ifølge planen forfølger Antonius og hans eskorte Octavian.
- Han har brutt frontlinjen deres. - De lot ham. De omringer ham.
- Ikke om vi oppholder dem. - Agrippa trekker dem tilbake.
Han følger Antonius, som jager Octavian.
- Hva har dere fått vite? - Antonius har brutt frontlinjen deres.
Han er inne blant den romerske flåten og jager Octavian.
Fortere!
De har økt farten. Vi er for tunge til å ta dem igjen.
Da får vi sinke dem.
Katapulter og spyd-
Sikt heller for høyt enn for lavt.
Katapulter. Spyd.
Katapulter!
Octavians skip er mye raskere enn våre prammer...
Hvorfor kommer han seg ikke unna katapultene?
Katapulter!
Herre!
Et direktetreff! En rad årer er ødelagt.
- Han vender bredsiden til. - Vi har ham.
Ramm, bord og ødelegg ham!
Octavian!
Gjør deg fortjent til navnet Cæsar!
- Hvor gjemmer han seg? - Octavian er ikke om bord.
Nå slår vi fella igjen.
Angrip Antonius med alt vi har!
Ikke noe nytt om Antonius?
Du sa at han rammet Octavians skip.
Han rammet et skip med Octavians tegn.
Men om Octavian er om bord...
Selv om Antonius dreper ham, er han omringet av flåten deres.
- Så send hjelp! - Jeg har ingen.
De splitter skipene våre nå. Antonius er alene og avskåret.
De nærmer seg som en flokk hunder rundt en såret bjørn.
- Antonius' skip? - Borte.
- Og Octavians skip? - Brennende og hjelpeløst.
Tror admiralen...
at Antonius er død?
- Er vinden i Egypts favør? - Ja.
Da seiler vi umiddelbart.
Bemann årene og lett anker. Mot Egypt!
Canidius!
Husk alltid at etter slaget ved Actium-
- da Octavian var død og Antonius var død-
- så dere seierherren seile av gårde på sin gylne pram.
Hun flykter. Kleopatra flykter!
- Hun forlater meg! - Herre...
Vi har store tap.
Vi må gi mannskapet nytt mot.
De døende kaller på Dem, de levende trenger hjelp. Ikke dra.
Hør på meg!
Hjelp!
Gode nyheter, Cæsar.
Kleopatra flykter, og Antonius følger henne. Vi har seiret!
Hev årene!
Hennes Majestet vil treffe Dem. Vil De komme ned?
Kanskje hun kan komme hit.
Vil De ha mat? Vin?
Hennes Majestets befaling.
Hun er redd for at De kunne skade Dem selv.
Vær så snill...
Octavian har gått gjennom Syria til Egypt.
Han kan være her om en uke.
To legioner her i Alexandria forblir lojale mot deg.
De og deres offiserer venter på at du skal ta befalet.
Du kan vel i det minste snakke med Rufio-
eller hvem som helst.
Antonius, si hva du vil ha gjort, så skal det gjøres.
Det er så lenge siden du har sett på meg. Ikke snu deg bort.
Selv når du ser på meg slik, med øyne fulle av hat.
De brenner av hat.
Hvorfor, Antonius?
Fordi jeg flyktet? De sa at du var død!
Hva... kunne jeg gjøre?
Hvor skulle jeg ta veien...
... i en verden plutselig uten deg,
om ikke til min sønn og mitt land. Cæsarion og Egypt?
Jeg ville redde dem fra Octavian.
Det ville du ha ønsket av meg.
Du ville ha befalt meg til å gjøre det!
Si at du ville ha gjort det!
De sa at du var død.
De hadde rett.
Jeg er død.
Gaius Julius Cæsars styrker rykker uhindret fram mot Alexandria.
Gaius Julius Cæsar? Så nå har Octavian stjålet hele navnet?
Cæsar hilser og sier at han ikke har noe usnakket med Kleopatra.
Da kan han reise hjem med hæren sin.
Han sier at Egypt nå velger mellom krig og fred.
Selv ønsker han bare fred.
Og hva er vilkårene for denne ubetingede freden?
Bare en symbolsk handling.
En demonstrasjon, en gest.
Et tegn på Kleopatras velvilje.
- Hva vil Octavian ha? - Markus Antonius.
Markus Antonius' hode?
Dette er mitt svar.
Egyptisk sjenerøsitet.
Han kan få to hoder for samme pris som ett.
Enten to... eller ingen.
De sier at du kommer hit for å sove.
- Ikke for å sove. - Tilbringe natten her, da.
Jeg er ikke alene.
Den gamle fyren og jeg utveksler livserfaringer.
Det er som å ha en romkamerat... eller gravkamerat.
Ville Cæsar ha stått her?
Unnagjemt, svøpt i måneskinn med uendelig selvmedlidenhet?
Du gjentar deg selv! Kom med noe nytt.
Før fulgte det bare med drikkingen. Sørgelige viser for Antonius...
Det ville være mer fornuftig å forhandle med Octavian.
Du kunne gjerne ha gitt hodet mitt til Agrippa.
Jeg er jo allerede død, og det kunne gagne deg.
Slutt en ny allianse med Rom.
Jeg vil ikke ha en ny allianse.
Hva vil du ha, da?
Markus Antonius.
Det som gjenstår av hæren, Rufio. min sønn og jeg, hele Egypt-
venter på ham.
- Det er ikke stort med tid? - Markus Antonius?
Det er ingen her med det navnet - i live.
Tid til hva da?
For Antonius til å åpenbare seg i rustning med sverd i begge hender?
Agrippa! Octavian!
Gi plass for Markus Antonius, vår frelser!
Antonius, sier du? Han døde ved Actium, da han flyktet.
Han forsøkte å løpe på vannet, sier historien, men du holdt ikke hånden hans.
Rufio... mine legioner venter. På hva da?
På å spørre meg om det de grubler på, slik som jeg?
Hvorfor er du ikke død?!
Hvordan kan du leve?!
Hvorfor ligger du ikke på havets dyp-
- blodløs og oppsvullen etter en hederlig død?!
Du ba meg om tilgivelse for at du flyktet. Du gråt og ga meg en grunn.
Mor til et barn. Dronning i et land. Hvem skal jeg be om tilgivelse?
De tusen på tusen som ikke lenger kan høre meg?
Skal jeg oppgi min grunn?
Bare si at jeg elsket?
Da jeg så deg dra, så jeg intet annet. Følte, hørte, tenkte bare på at du dro.
Ikke på døden, Rom, Egypt, seier, nederlag, heder eller vanære-
- bare at jeg måtte bli med min elskede.
Min elskede, min herre, kalte på meg!
Og jeg lystret, og først da...
...snudde jeg meg...
... og så...
Så rett du hadde.
Velg til din herre hvem som helst og hva som helst-
men aldri kjærligheten.
Så feil... så feil jeg tok.
Antonius, kjærligheten du fulgte, finnes her.
Til salgs for et rike...
Uten deg, Antonius, vil jeg ikke leve i denne verden.
Enda mindre erobre den.
For meg ville det ikke finnes kjærlighet noe sted.
Vil du at jeg skal dø med deg? Jeg gjør det.
Eller vil du at jeg skal leve med deg?
Jeg gjør som du vil.
Er det for sent å velge livet?
Bedre sent enn aldri.
Urovekkende nyheter fra byen.
Folk er redde. En del forlater hjemmene sine.
I løpet av natten ble hundrevis av kunngjøringer satt opp.
De var å finne på markedet, og til og med i tempelet.
Undertegnet av Octavian Gaius Julius Cæsar Augustus...
Han lover folket fred om de gir opp, og tilintetgjørelse om de nekter.
Jeg tok dem bort og beordret dødsstraff-
- for den som sprer ryktet om at Antonius' menn deserterer ham.
Og hva blir straffen om ryktene viser seg å bli sanne?
- Hvordan vet De det? - Jeg kjenner romerne.
Det finnes bare én herre de aldri ville svikte.
Hans navn er "Seier".
Men De lot Antonius dra av gårde som om...
Du skulle ha sett ham.
Så stolt han var, så uredd.
Som før.
Er alle tjenerne mine blitt sendt bort?
- Ja. De ville vaske først. - Octavian kan rydde huset selv.
Send bud etter vaktsjefen og hans tre beste mann-
utkledd som kjøpmenn.
De skal eskortere Cæsarion ut av Egypt...
... inntil videre.
Og De? Tenk over saken.
To raske skip ligger i østre havn.
Bærer du meg om bord inntullet i et teppe?
Nei...
Det finnes ingen Cæsar å flykte til. Ikke for meg.
- Så De har tenkt... - Å bli i Alexandria.
På det siste stedet noen vil lete etter meg.
Bokstavelig talt det siste tenkelige stedet.
Jeg har aldri trukket Deres avgjørelser i tvil...
- Da begynn du ikke nå. - La meg bli hos Dem.
Charmian og Eiras tar hånd om meg. Om Antonius skulle...
Når Antonius vender tilbake, skal du fortelle ham hvor jeg er.
Jeg venter på ham der.
Sammen skal vi da gjøre-
det han mener er best.
Er det oppfattet?
- Ja, Deres Majestet. - Var det noe mer?
Jeg har alltid elsket Dem.
Og jeg har alltid visst det.
Rom har aldri skuet slik en hær. Vi burde ta for oss hele Asia.
Ikke kaste bort tid på å slakte restene av Antonius' hær.
Det blir ingen slakt. Kanskje ikke engang blodsutgytelse.
Er et slag noensinne blitt vunnet helt uten voldsomheter?
La meg gjøre det klart på nytt.
Jeg vil ha Antonius og henne levende.
Hun må tas levende.
Dronning Kleopatras andre inntog i Rom vil overtreffe det første.
Ringen som din far ga deg.
Nå er den din... for godt.
Bær den med stolthet og heder.
Jeg er redd. Jeg vet at jeg ikke burde være det.
Hvem har sagt det? Alle konger og dronninger er redde.
De klarer bare å skjule det.
Det klarer ikke vanlige folk.
Vær hilset, Antonius!
- Hvor nær er Octavian? - Rett bak åsen der.
Når det mørkner, ser man skinnet fra leirbålene hans.
Et lokkende syn for troppene våre... Innbydende.
- De varmer seg med sine egne bål. - Ja.
Jeg kjente varmen da jeg red forbi dem.
- Hvor mange legioner har han? - 20. Vi har to.
- Den tolvte, og en sammensatt... - ...som er satt sammen av rester.
Jeg minnes at Cæsar holdt Alexandria med to.
Deres slagplan, Rufio?
Kavaleri på flankene. Infanteri i midten.
Tre elefanter som skal trampe ned en flue...
Octavian og Agrippa er like strålende strateger-
som tempeljomfruer.
Vi kan trekke oss tilbake til mykere mark.
For mykt for kavaleri, og stå imot infanteriet.
Stå imot? La dem trampe oss ned? Nei.
La elefantene holde stand. Vi fluer biter, surrer og kiler.
Ved daggry, mens skinnet fra bålene deres fremdeles er å se...
... går vi til angrep.
Før kvelden er omme. er våre legioner større og mer lojale.
God natt.
Rufio, fortell vaktene at jeg vil vekkes rett før daggry.
- Ja visst. - Og Rufio...
Om vaktene skulle glemme det, eller ta feil av tiden...
... vil du da vekke meg?
Vaktene vekker deg.
- Men om de ikke gjør det? - Da gjør jeg det. Frykt ikke.
Det gjør jeg aldri.
Ikke nå lenger.
Rufio!
Kjemp!
Hvorfor kjemper dere ikke?
Vil ingen av dere la Antonius dø på hederlig vis?
Før jeg bar den,...
...ble den båret av en annen romer som ble drept av Rom.
En annen... Cæsar.
Nei.
Vi tar ham.
Vi tar dem sammen.
Hvor er hun?
Hvor er hun?!
Hennes Majestet sa,...
at hun er å finne på det siste stedet noen ville lete.
Bokstavelig talt det siste.
Hun kunne ha ventet. Enda en gang...
... er Kleopatra utenfor rekkevidde...
... og jeg må skynde meg etter.
Gjennom hele livet og inn i det neste.
En kvinne, én kjærlighet.
Ingenting forandres...
... utenom at livet blir til døden.
Hjelper du meg?
- Hjelp meg å dø, Apollodorus! - Jeg vil gjøre det!
Men jeg kan ikke.
Jeg har alltid misunt Rufio hans lange armer.
Det optimale svik...
Jeg sviktet meg selv.
Hvordan kunne jeg bomme på målet jeg har jobbet mot hele livet?
Gjør slutt på meg.
Hvor er sverdet mitt? Jeg ber deg om å gjøre det slutt.
Jeg lot Dem tro at dronningen var død.
Men hun lever. Hun venter på Dem i graven sin.
Venter Kleopatra... ?
Jeg rekker ned til henne...
...om du hjelper meg.
Kanskje om vi forbinder såret stramt...
Det ville bare være smertefullt. La ham få sove.
Sove...
Kommer du i kveld...
... slik at jeg kan sove...
... den mørke søvnen?
De traff hverandre likevel...
- De elskende. - De kommer alltid til å treffes.
Vær ensom for min skyld.
Men ikke lenge.
Det lover jeg.
Jeg trodde alltid at jeg skulle dø...
... så tappert.
Slik det passer seg en soldat.
En soldats død.
Jeg levde alltid som det passet meg.
Upassende.
Jeg tenkte jeg ville gjøre det godt igjen i døden.
Jeg ventet for mye av meg selv i døden...
... akkurat som i livet.
- Holder du om meg? - Nærmere enn noensinne.
Enda nærmere.
Du og jeg skal vise at døden er så mye mindre enn kjærligheten.
Du og jeg skal...
... forvandle døden til bare en...
... siste... omfavnelse.
Et kyss...
... for å ta pusten fra meg.
Aldri har det eksistert...
... en slik taushet.
Snu ham.
Underlige folk... Gift som lukter parfyme.
Let etter mer, og prøv det ut på noen hardt skadde.
De har funnet dronning Kleopatra.
Hun er innestengt i en grav.
Skynd dere.
Markus Antonius er hos henne, sies det. Han er død.
- Hva... ? - Antonius er død.
Er det slik man sier det?
Så enkelt?
Markus Antonius er død.
Den store Antonius er død.
Suppen er varm... suppen er kald.
Antonius lever... Antonius er død.
Skjelv av frykt når slike ord kommer fra dine lepper-
i tilfelle det var usant. og Antonius ville straffe deg!
Og er det sant. så kan du skryte resten av ditt liv-
over hederen å få uttale den dødes navn!
En slik manns død-
skal ropes, skrikes ut.
Det må høres i hele universet.
Antonius er død!
Romeren Markus Antonius er ikke lenger i live!
Du trenger ikke bye deg for Cæsar.
Det har jeg aldri gjort.
Men var han her, ville jeg ha gjort det.
Jeg er Cæsar.
Om det behager deg, Octavian.
- Se på meg. - Om det behager deg.
Etter alt du har vært igjennom-
er du fremdeles vakker... på sett og vis.
- Du smigrer meg. - Min interesse er helt upersonlig.
- Nå smigrer du deg selv. - Krigen er over.
Ditt land, din eiendom og du tilhører meg nå.
Du får styre Egypt som provins og få tilbake eiendommene-
på ett vilkår: Først blir du med meg til Rom.
- Bak triumfvognen? - Se på meg!
Skulle Roms stolte medborgere vente i timevis i solen-
for å se mitt lik slepes over Forum?
Du vil bli grundig voktet.
Octavian, når jeg er klar for å dø...
... så kommer jeg til å dø.
Og om jeg lover at du vil vende tilbake uskadd til Alexandria?
Se på meg!
Hva mer kan du forlange?
Du har ikke nevnt min sønn.
Din sønn... Han hadde jeg glemt.
- Hvor er han? - I sikkerhet.
Om jeg blir med deg til Rom...
... lar du da min sønn herske over Egypt? Og hans sønner?
- Og deres sønner? - Jeg skal gjøre mitt beste.
Har jeg ditt ord... som romersk hersker og gud?
Ja.
- Når reiser vi? - Så snart som mulig.
Akkurat nå trenger jeg å hvile. Kan du vennligst forlate meg?
Har jeg ditt ord på-
at du ikke skader deg selv?
Det sverger jeg på.
Ved min sønns liv.
Må vaktene bli her?
Jeg har tross alt sverget...
... ved min sønns liv.
- Nå må jeg forberede min avskjed. - Det går fort.
Først vil jeg ha noe å spise.
Noe som gir meg kraft til reisen.
- Frukt, kanskje? - Hent den.
Charmian!
Du da, Eiras?
De har aldri vært uten oss.
De kan ikke etterlate oss her.
Kanskje det er nok til alle sammen.
Hent en tavle. Jeg skal skrive en beskjed til Octavian.
Ord er bortkastet på den mannen.
Jeg har kastet bort så mange ord... på så mange menn.
Noen til... en siste anmodning.
- Vil han gå med på det? - Det får jeg kanskje aldri vite.
Men i dette tilfellet tror jeg at jeg får vite det.
- Jeg serverer, som alltid. - Jeg har alltid servert henne!
Dere får begge vente og kle meg for min ferd.
Jeg vil bære... Jeg vil være kledd som da Antonius først så meg.
Gullkjolen?
Han skal se med en gang-
på lang avstand, at det er meg.
Det siste dere gjør er å sende den med en vakt til Octavian.
Men vent først.
Får jeg se om fikenene er som de skal være?
Smaken sies å være skarp-
og går raskt over.
Så merkelig våken jeg føler meg.
Som om livet bare har vært en lang drøm.
En annens drøm.
Nå er den endelig over.
Men nå begynner...
min egen drøm.
Den kommer aldri til å ta slutt.
Antonius...
Vent på meg.
Et budskap fra Egypts dronning.
Les det. Hva hun enn vil, så bevilger jeg det når hun kommer til Rom.
Jeg diskuterer det med henne fra triumfvognen... Hva er det?
" Mitt eneste ønske-
er å få hvile ved Antonius' side-
til evig tid."
Var dette vel handlet av din herskerinne?
Meget vel handlet.
Slik det sømmer seg den siste av så mange edle...
... herskere.
Og romeren spurte:
"Var dette vel handlet av din herskerinne?"
Og tjenerinnen svarte
"Meget vel handlet.
Slik det sømmer seg den siste av så mange edle herskere. "
SLUTT